BRUSTNA OMFAMNINGAR
- Vad heter du? - Harry Caine.
Förut hette jag Mateo och var filmregissör.
Redan som liten lockades jag av tanken att vara nån annan.
Ett liv räckte inte, så jag hittade på en pseudonym - Harry Caine.
En äventyrare som genom en ödets nyck blev författare.
Därefter skrev jag alla manus och berättelser i hans namn.
Under flera år delade Mateo Blanco och Harry Caine en och samma kropp.
Min.
Men från ett ögonblick kunde jag inte vara nån annan än Harry Caine.
Jag blev min pseudonym.
En författare som skapat sig själv, av egen kraft.
Det var bara en detalj jag inte förutsett.
Harry Caine skulle bli blind.
- Ernesto Martel är död. - Vem?
Ernesto Martel. Jag känner hans barnbarn.
- Jaså, han är död. - Ja. Kände du honom?
Nej.
Vad år du intresserad av? Politik, ekonomi, kultur...?
Jag är intresserad av dig. Hur ser du ut? Kan du beskriva dig själv?
- Vad vill du veta? - Dina mått, till exempel.
90-68-90.
Vad har dina ögon för färg?
De är gröna, och på sommaren skiftar de i blått.
Och ditt hår? Uch hur är du klädd?
Jag är blond-
och har långt, rakt hår.
Jag har ett lila linne på mig-
tajta jeans...
Tajta?
Ja.
- Och högklackat. - Högklackat?
Väldigt högklackat.
Få se...
Blont hår...
...långt.
Ögonen...
Gröna ögon, lite blå på sommaren.
Och hyn...
Vilken ljuvlig hy.
Läpparna...
...är fylliga.
- Får jag använda badrummet? - Javisst. Längst ner i korridoren.
Ursäkta, jag trodde du var ensam.
- Blir det repris? - Nej, kom in. Vi är klara.
Hon hjälpte mig över gatan och jag bad henne läsa tidningen för mig.
Vilken röra!
- Vad letar du efter? - Min tröja.
Här. Tröjan.
- Tack. - Nåt mer? Strumporna?
Ja, tack.
- Här. - Tack.
Hej.
Då går jag, Harry.
- Tack för hjälpen. - Ingen orsak.
- Du står på min fot. - Förlåt!
- Det var ett nöje. - Tack detsamma.
- Tack så mycket. - För all del.
Jag måste gå nu.
- Jag hoppas att vi träffas igen. - Ja.
Du kan inte bjuda in första bästa som hjälper dig över gatan!
- En vacker dag råkar du illa ut. - Jag har redan råkat ut för allt.
Nu återstår bara att njuta av livet.
Diego sa att ni skrev färdigt manuset i går.
Jag ska bara lägga till en epilog.
- Jag skulle lämna in det i dag. - Du får det i morgon, oroa dig inte.
Ernesto Martel är död.
- Han var visst väldigt sjuk. - Det var längesen vi talade om honom.
Det har du rätt i.
Hej.
- Du ser trött ut. - Jag sprang hit.
Det är måndag i dag. Spring inte för min skull. Vi har ingen brådska.
Men det har jag. Jag har lovat.
Du får det i kväll. - Diego, vi ska skriva om slutet.
- Nu? - Ja.
Börja tänka på nästa manus. Nåt med fantasy eller skräck för ungarna.
- Det är det som säljer bäst. - Jag vet inte om jag klarar det.
Jag hade tänkt skriva en historia som bygger på Arthur Millers son.
Författaren som gifte sig med Marilyn?
Det har stått att läsa i Vanity Fair och El País.
Efter Marilyn gifte han sig med Inge Morath, och de fick en son.
Pojken föddes med Downs syndrom och Miller förteg det.
Han nämner honom inte ens i sina memoarer och ville aldrig se honom.
Trots att hustrun bönföll honom vägrade han träffa sonen.
Så fruktansvärt!
Men en dag träffades de av en slump.
Arthur Miller höll en föreläsning för att försvara en förståndshandikappad-
- som dömts till döden efter en framtvingad bekännelse.
Hans son satt i publiken.
Efter föreläsningen gick sonen fram och kramade om sin far.
Miller visste inte hur han skulle bli kvitt honom-
- men så släppte främlingen taget och sa:
"Jag är din son Daniel och jag är väldigt stolt över dig, pappa."
Um vi ska skriva om Arthur Miller måste vi be släkten om rättigheterna.
Vi ändrar namnen. Det handlar inte om hur tarvlig Miller var-
- utan om styrkan hos sonen som överlever utan att hysa agg.
Det låter väldigt intressant.
Men för många år sen, när du började skriva igen-
- tänkte du aldrig göra remakes, uppföljningar eller filmbiografier.
Det sa du klart och tydligt.
Den skulle handla om att övervinna motgångar, och naturlig godhet.
Jag öppnar.
Jag har köpt yoghurt, men städgrejerna och juicen är slut.
Och kom ihåg att hämta kemtvätten.
- Jag går nu. - Okej.
- Vi får prata om det där sen, Harry. - Som du vill.
- Hur är läget? - Bra, och du?
- Bra. Har du tagit med Presets? - Rykande het, nyss nedladdad.
Sjyst.
Hörru, vill du ha lite meth?
Nej, jag måste sova ibland.
- Ställ dig för. - Var lite mer diskret.
Det finns ju inte en katt här.
- Du kan väl bjuda på en drink? - Beställ vad du vill.
- Vill du ha nåt? - Nej.
För att söka, använd pilarna.
Personliga applikationer.
Utforska internet.
Dödsruna.
Finansmannen Ernesto Martel avled i går i sitt hem i Madrid.
Martel var en av de ledande företagarna under 90-talet.
Ermar Capital, uppbyggt på 80-talet-
- finansierade en stor del av infrastrukturen i Latinamerika.
Familjefadern drog sig på senare år tillbaka från offentligheten-
- sedan han åtalats för bedrägeri och skatteflykt.
Han dömdes år 2002 till tre års fängelse.
Jag har precis pratat med transportministern.
Allt är redan i rullning. Vi ska bygga Caracas tunnelbana.
Ja, det ligger mycket pengar i det.
Minst fem år.
Jag är på jakt efter en meriterad firma och kom att tänka på er.
Naturligtvis, allt går genom mig. Det har presidenten själv sagt.
Jag ringer sen, okej?
- Ja, herr Martel? - Lena, var snäll och kom in till mig.
Jag ska diktera ett brev.
Jag kommer med detsamma.
- Hej, Lena. - God dag.
Det är till industriministern.
Kära Antonio! Det är med nöje...
Ursäkta mig.
- Är allt som det ska? - Ja.
Det är med nöje jag meddelar att en venezuelansk kommitté...
Förlåt.
Berätta vad som står på. Jag kan säkert hjälpa dig.
Min far är väldigt sjuk. Han skrivs ut i dag och jag vill gärna åka dit.
Naturligtvis. Vad lider han av?
- Magcancer, och den har spritt sig. - Kära nån.
- Jag beklagar. - Tack.
- Var är pappa? - Han väntar där inne.
Jag kan inte fatta att de kört ut er på gatan som hundar.
- Skulle han inte opereras i veckan? - Det var meningen.
Men i morse sa doktorn att han skulle skrivas ut. "Vad menar ni?" sa jag.
"Det är juli och jag går på semester", sa han.
"Tänker ni kasta ut oss?" sa jag.
"Nej, jag skriver ut honom så han kan åka hem."
"Hur ska jag kunna ta hand om honom?" "Det är ert problem", sa han.
"Han är döende!" sa jag. "Då kan han dö i lugn och ro hemma", svarade han.
De kan inte plåga honom i veckor och sen strunta i honom!
Flickor, har ni glömt bort mig?
- Så du säger, pappa. - Inte då.
Lilla gumman...
- Ta det försiktigt. - Vad skönt att komma ut.
Jag tar väskorna.
Här får du det skönt. Jag kommer med medicinen sen.
Vila nu.
Jag går nu, jag har mycket att göra.
Du kan ringa mig när som helst. Jag tittar in i morgon bitti.
Såja, mamma.
Sköt om dig.
Madame Mylene? Det är Severine.
Det var längesen! Vad roligt att höra från dig.
Jag behöver pengar.
Nu. Jag är ledig i helgen, i veckorna är jag upptagen.
Jag ska se vad jag kan göra. Kan jag ringa dig i kväll om jag hittar nåt?
Javisst. Jag väntar.
- Ja? - Severine?
- Vem är det? - Madame Mylene bad mig ringa.
Det finns ingen Severine här.
Jag måste ha slagit fel. Ursäkta mig.
- Här är linorna. - Tack.
- Hallå? Har han ringt? - Vem då?
- Kunden, förstås. - Hur vågar du ge honom mitt nummer!
Så -ntkig?
Han vet allt om dig. Inte genom mig, han har tagit reda på det själv.
Han vet att du provat på skådespeleri och att du ibland "uppträtt" för mig.
Jag lovade att ringa om du hörde av dig igen. Han är min bästa kund.
- Ja? - Magdalena, gumman!
- Hur mår pappa? - Förfärligt.
Vi har haft en hemsk natt.
Han har spytt blod hela natten. Det är som om han gått sönder inuti.
- Jag vet inte vad jag ska göra! - Jag kommer.
- Ja? - Herr Martel? Det är Lena.
- God morgon. - God morgon. Förlåt att jag stör.
- Du stör mig aldrig. - Jag ringer för min far är döende.
Han måste läggas in akut, men jag vet inte var.
Han skrevs ut i går och vi vet inte vad vi ska göra.
Oroa dig inte. Vi tar honom till ett privatsjukhus. Jag ordnar allt.
Oroa er inte, dr Blasco är en av Europas bästa tarmkirurger.
- Hur mår patienten? - Han är väldigt dålig, som ni vet.
Kn ni rädda honom? Jag heter Ernesto Martel.
Vi gör vad vi kan, men vi kan inte operera nu.
Knske i morgon. Han får parenteral näringstillförsel och behöver blod.
- Gör ert yttersta. - Givetvis. Det är min plikt.
- Jag underrättar er om utvecklingen. - Kan jag stanna?
Ja, ni kan vara hos honom så mycket ni vill.
Tack så mycket.
- Hur ska jag kunna tacka er? - Säg bara till om jag kan göra nåt.
- Vill du att jag stannar, mamma? - Nej då, du har gjort tillräckligt.
- Ska jag hämta nåt att äta åt dig? - Nej, strunt i det. Jag klarar mig.
Jag ringer dig sen.
- Vem är det? - Jag heter Ray X.
Ray X? Det är inget namn.
Det är ett smeknamn. Jag tog mycket ecstasy ett tag.
- Vad vill du? - Skriva ett manus med er åt mig.
- Är du regissör? - Jag gjorde en dokumentär en gång.
- Det här vore min första spelfilm. - Prata med min agent, Judit García.
Hon kan ordna en tid i så fall.
Och nu vill jag duscha. Jag var precis i badrummet.
- Tänker du stå kvar där hela dan? - Jag fick inte Judit Garcías nummer.
Slå upp det. Hon är en känd producent.
- Då går jag, då. - Ja, gör det.
- Ja? - Hej, det är jag.
- Hej, Judit. - En ung regissör har ringt.
Han heter Ray X och vill skriva ett manus med dig. Låter det bekant?
Han vill träffa dig i eftermiddag eller i morgon.
Han har gått med på ett förskott, men jag hinner inte vara med.
Jag berättar hur det gick efteråt.
Hoppas det går bra, han verkar tät.
- Har du sett honom? - Rösten och checken säger mig det.
Jag skickar dit Diego så att du inte är ensam.
- Alicante eller Barcelona? - Barcelona.
- Regissören vill ha Barcelona. - Alicante är bättre.
Hej.
- Jag ska träffa Harry Caine. - Han är på sitt arbetsrum.
Hej. Det är jag som är Ray X.
Hej, hur är det?
Slå dig ner.
- Låt höra. - Jag tycker verkligen om ert arbete.
- Jag har sett allt som ni har gjort. - Tack så mycket.
Ska vi gå rakt på sak? Vilken sorts historia vill du skriva?
Jo...
Jag skulle vilja skriva en berättelse om... en sons hämnd på sin fars minne.
Varför vill sonen hämnas?
- Fadern förstörde hans liv. - Hur då?
Fadern är en våldsverkare, en homofob utan skrupler och mycket mäktig.
Sonen är en känslig pojke med konstnärliga ambitioner-
- men komplexfylld och vek. Han försöker göra fadern till viljes.
Trots att han är homosexuell gifter han sig och skiljer sig två gånger.
Han har en son som i sin tur hatar honom.
När fadern dör kan sonen äntligen bygga upp ett nytt liv.
Det är hans räddning, hans hämnd och historien jag vill berätta.
Jag är nog inte rätt man för dig.
Jo, det är ni. Ni anar inte i vilken grad.
- Jag betalar vad ni vill. - Det är alltför personligt.
- Gör nåt eget av det. - Tack, men nej.
Om du ursäktar... - Diego!
Jag lämnar mitt nummer.
Ursäkta...
- Ifall ni ändrar er. - Ursäkta...
Låt mig vara!
- Vi ses säkert igen. - I mitt fall vore det ett mirakel.
- Var snäll och följ med. - Jag ska gå!
Adjö.
Skitstövel!
- Han pratade väl om sig själv? - Förmodligen.
Titta i översta lådan. Leta igenom fotona från filminspelningen 1994.
Han kan vara med på nåt av dem.
Fortsätt leta.
- Här är han! - Beskriv fotot.
Han är med på inspelningen. Han har långt, rakt hår och en videokamera.
- Jag var nästan säker. - Vem är han?
Ernesto Martels son. Vad kan han vilja nu?
Lägg tillbaka fotona och stäng lådan.
Hej, det är jag.
- Vi måste prata om vår son. - Jag kan inte prata nu, Rosana.
- Han provade mina klänningar. - Det är ditt eget fel.
Jag skickar honom till dig. Du är hans far.
Om jag inte varit en bra far på 19 år kan jag knappast lära mig det nu.
Om Ernesto vill prata med mig, får han ringa själv.
- Var inte så hård mot dem. - Utpressare!
Hjälp mig med halsbandet.
- Din son kan väl hälsa på några där? - Precis vad hans mamma sa.
Men det är bäst att inte blanda in dig med dem.
Han kan hålla mig sällskap. Tycker han om bio eller teater?
Mycket, tror jag. Hans mamma säger att han är lite bögig.
Om han kommer hit, får du säga om det är sant och om det går att åtgärda.
- Hur ska jag kunna veta det? - Du ska inte knulla honom.
- Men ni snygga tjejer märker sånt. - Det där gör jag inte.
Det jag inte gillar är att du lever med en man! Vad ska dina barn säga?
Att deras far är homosexuell, att han har god smak och är mycket lyckosam.
- Om de älskar mig, accepterar de det. - Du borde ha talat om det!
Om du inte varit så besatt av pappas förmögenhet hade du insett det själv.
Nu lägger jag på, jag har ett annat samtal.
- Bara det inte är din andra exfru. - Förhoppningsvis inte.
- Gift dig aldrig, Mario. - Jag har inte tänkt det.
- Det är Judit García. - Hej. Har du fått pengarna?
Jag vill inte ha dem. Jag har skickat tillbaka dem, Ernesto.
Säg Ray. Det är mitt artistnamn.
- Artistnamn? Vad är du ute efter? - Att utplåna min fars namn.
- Vad har det med Harry att göra? - Jag har länge velat träffa honom.
Uch det är sant det där med filmen. Jag har redan huvudrollsinnehavaren.
- Du är ingen regissör. - Du borde se min dokumentär.
Ernesto, glöm oss.
Var inte rädd. Jag är inte min far.
Håll dig borta från Harry. Om du söker upp honom igen anmäler jag dig!
Jag vill helst inte lämna Madrid-
- men amerikanerna betalar bra och vi behöver pengarna.
- Åk, du. Oroa dig inte för mig. - Ge mig Tonino Guerras bok.
Jag är orolig för Harry också. Se efter honom medan jag borta.
Jag kan inte vara med honom hela dagarna.
- Det är bara två veckor. - Harry klarar sig själv.
Jag tänker på Ernesto junior.
Om han dyker upp igen eller ringer, vill jag veta det genast.
- Varför är du så orolig? - Han är galen. Jag misstror honom.
- Varför inte? - Det är en lång historia.
- Gör en sammanfattning. - Det är inte rätt tillfälle.
Det är det aldrig för dig!
Om det är så besvärligt för dig att titta till Harry, stannar jag här.
Det gör mig inget, men jag är trött på allt hemlighetsmakeri.
- När kommer din mamma tillbaka? - Om tio dagar, tror jag.
- Vad tittar du på? - En affisch där det står "Ge blod".
- Vill du ge blod? - Nej.
"Dona" år ett vackert namn. "Dona Sangre" vore en bra filmtitel.
- Ja, det låter bra. - Som en vampyrfilm.
Bakom annonsen döljer sig vampyrer som arbetar på blodgivningscentraler.
De behåller donatorernas blod och använder det själva.
Den historien skulle din mamma gilla.
"Dona Sangre." Vampyrerna lever som kineserna, integrerade i samhället-
- men utan att väcka uppmärksamhet. De kontrollerar flera industrier.
- Solglasögon, till exempel. - Och barer, diskotek, nattklubbar...
Eftersom de inte behöver knarka är de perfekta för nattarbete.
Och solkräm. Klimatförändringarna och hålen i ozonlagret har försvagat dem.
Deras solkrämer är marknadens bästa.
Det måste vara en tjock kräm som skyddar dem hela dagen.
Historien skulle börja med en jättesnygg tjej, helt naken-
- som smörjer in sig med en tjock kräm innan hon går till jobbet.
Hennes kropp har en vacker, sidenlen blekhet...
Vilken bra början! Vi måste ha en kärlekshistoria.
En kärlekshistoria mellan en ung vampyrflicka och en vanlig pojke.
Hon arbetar på en blodgivningscentral där de stjäl blod.
Han kommer dit för att ge blod. De gillar genast varandra.
Efter första nålsticket blir hon riktigt tänd.
De blir ihop. Men hon vill inte att han ska bli vampyr.
De här vampyrerna biter inte folk om det inte är absolut nödvändigt.
- Men de gillar väl sex? - Det är klart.
Det får bli ett av problemen, för vi behöver lite spänning.
De åtrår verkligen varandra, men hon drar sig för att knulla med honom.
Ifall hon tappar kontrollen och råkar bita honom.
När de är kåta får han göra allt - utom att kyssa henne på munnen.
- Och brösten? - Det är riskfyllt.
Då håller hon en kudde för ansiktet och sliter sönder den med tänderna!
- Och när hon suger hans kuk? - Glöm det. Hon skulle bita av den.
Kyssar kan man vara utan, men det är tufft att inte bli avsugen.
Han är så kär att han accepterar det.
När de lär känna varandra bättre har hon munkorg på sig.
För när hon blir upphetsad får hon ett slags tanderektion-
- och käften växer ut som om hon vore en varg.
Jättebra! Den här ska du skriva i ditt namn.
Jag sparrar dig, som du gjort så många gånger för mig.
Du spelar jävligt sjyst musik, Diego.
Jag gillar dig. Har Alex sagt det?
Vi ska bli riktiga kompisar och du måste berätta allt.
- Låt mig jobba. - Du måste berätta allt för mig.
Jag behöver vätska.
- Förlåt, han är hög på GHB. - Jag gillar inte när folk tafsar.
Vill du ha lite MDMA?
- Lite grann bara! - Lite grann.
Jag måste jobba i morgon.
Vi håller på med ett kanonbra manus om vampyrer.
- Vill du ha GHB? - Jag har tagit lite MDMA.
- Alex, din kompis gillar mig visst. - Vad är det, Diego?
Diego, vad är det? Vad har hänt? Diego!
- Är det där din? - Cocacola med GHB.
Idiot! Varför ställde du den bredvid hans rom och cola?
Han är helt borta.
Hämta lite is. Ring efter ambulans!
- Ja? - Diego?
Nej, jag är en vän. Diego är sjuk, vi ska ta honom till akuten.
Vad har hänt? Får jag prata med honom?
- Nej, det... - Vart kör ni honom?
- Quirón-sjukhuset.
Hoppa in. - Paco, han följer med.
- Det är hans jacka. - Okej.
- Behöver ni hjälp? - Ja tack.
Jag måste sluta. - Ska ni till sjukhuset? Jag går med.
Jag tar er arm.
- Ska ni till receptionen? - Ja.
Hur mår du?
Jag vet inte... snurrig.
- Har du pratat med mamma? - Ja.
- Sa du att jag legat i koma? - Nej, är du tokig?
Och det var ju bara sex timmar.
Säg att du svimmade, om du ska berätta. Eller det du tycker är bäst.
Jag sa att du hade ätit nåt olämpligt.
- Trodde hon på dig? - Jag vet inte.
Hon ville skynda sig hem, men jag övertalade henne att stanna.
Är du trött?
Nej, jag är inte sömnig längre.
- Vill du prata? - Nej.
Vill du att jag ska prata?
- Jag vet inte. Om du vill... - För att skingra tankarna, menar jag.
Innan jag började göra film var jag väldigt bra på att berätta historier.
Då kanske du kan berätta varför mamma är så rädd för Ernesto junior?
Är hon?
Jag fick lova att hålla ögonen öppna ifall han dök upp igen.
- Förklarade hon inte varför? - Hon förklarar aldrig nånting.
- Det är en lång historia. - Det är precis vad Judit säger.
Hur lärde ni känna honom?
Det var för 14 år sen.
På ett kontor som vi hyrt för förarbetet med min sista film.
Efter fem dramer hade jag äntligen lyckats skriva en komedi.
Det tyckte jag åtminstone. Jag ville byta genre och ta en risk.
Och det gjorde jag sannerligen. Tog en risk, alltså.
Mateo... Det är en flicka här. Hon har ingen avtalad tid.
Hurdan är hon?
- Alldeles för söt för att vara rolig. - Jaså?
Hon är Ernesto Martels älskarinna. Hon är här med sonen.
- Är hon skådespelerska? - Två år med den mannen... Absolut.
Km ut och hälsa för artighets skull.
Bäst att hålla sig väl med betydelsefulla män.
FLICKOR OCH RESVÄSkoR
Hej.
- Lena. - Jag heter Mateo.
Jag heter Ernesto Martel junior.
Ursäkta att vi dyker upp så här. Ni provfilmar visst för nästa film?
Jag vill hemskt gärna provfilma. Jag kan komma en annan dag.
Nej, nu när ni ändå är här, kan vi läsa nåt.
Läsningen gick inte bra.
Vi var för nervösa båda två.
Det första mötet fick mig bara att inse-
- att hennes blotta närvaro gjorde mig omtumlad.
- Var var ni i förmiddags? - Har inte Ernesto sagt det?
Jag har inte frågat.
Vi var hos en filmregissör för att göra en provfilmning.
- Provfilmning? Varför det? - Ernesto, jag vill arbeta.
Skulle du inte byta inredning hemma? Möbler, mattor, lampor...
Jag kan inget om sånt. Ring en inredningsarkitekt.
Du måste hur som helst vägleda honom.
Jag vill bli skådespelerska. Det har jag alltid velat.
Du har redan försökt, och du vet hur det gick.
Det där var ett slag under bältet.
Förlåt mig, älskling.
Jag går in på mitt rum.
Snälla Lena...
Bli inte arg, min skatt. Jag ber dig.
Oroa dig inte, det gick i alla fall inte bra. Jag var för nervös.
Telefon. Det är Mateo Blanco.
Kom in!
- Han säger att det är viktigt. - Ja?
Ja.
Javisst.
Tack.
Det var regissören.
Han vill träffa mig igen.
- Vad tänker du göra? - Gå dit, förstås.
- Jag måste ha nåt att göra. - Hur blir det med mig, då?
Det är Magdalena Rivero. Jag vill avbeställa massagen i morgon.
Jag ringer en annan gång. Tack.
- Jag har inte fått rollen än. - Det får du.
Det skulle inte förändra nåt, förutom att jag också skulle arbeta.
På kvällarna kunde vi berätta hur vår dag har varit.
- Varför gifter vi oss inte? - Vad?
Jag friar till dig.
Räcker det inte med giftermål?
Med dig skulle det bli första gången.
Ernesto, vi har bott ihop i två år.
Vi har det bra så här, tycker du inte?
Inte du, tydligen.
Martel erbjöd sig att producera filmen. Din mamma var emot det.
Vi väntade på ett statsbidrag...
- Ska jag hjälpa dig? - Nej, jag vill visa att jag kan.
...och att tv skulle köpa den, men det skulle ta månader-
och jag hade bråttom.
- Precis som Audrey. Mitt i prick! - Det är sant.
- Han är så jobbig...! - Ställ dig närmare spegeln.
Ansiktet ska lysa upp.
Titta på mig i profil, med ett överdrivet leende som en modell.
- Okej. Som hon där? - Just det. Kom igen. Nu.
Le mer med ögonen och stäng munnen lite till. Såja, nu.
Jättebra. En till. Öppna munnen lite till. Nu.
Underbart.
En gång till. Så där ja.
Snyggt!
Nu skulle jag vilja prova nåt mer vågat.
- En platinablond peruk. Nåt poppigt. - Det har jag.
En i Goldie Hawn-stil med mycket mer volym, fantastisk.
- Men hon får inte se ut som en pudel. - Inte?
- Men då är det inte Goldie. - Glöm det.
Jag sa ju det. Det är bara du som gillar den. - Han använder den själv.
Platinablond, alltså?
Jag ska sminka om dig. - Flytta på dig!
Peruken är av dålig kvalité, bara kanekalonfibrer, men ser sagolik ut.
- Okej, få se på den då. - Du kommer att flippa ur.
Sätt på dig de här örhängena.
Judit, kan du flytta lite åt vänster?
- Är du trött? - Nej.
Le inte. Peruken är falsk nog som det är.
Så där ja. Underbart.
Judit ogillade Lena från början. Men jag tyckte allt mer om henne.
Och Ernesto junior gillade mig vilket jag tänkte utnyttja.
Fadern hade bett honom dokumentera inspelningen.
Jag hade aldrig sett en man vara mer besatt av en kvinna,
Han producerade filmen för att inte förlora Lena.
Vilken skit! Man hör ju inget!
Börja!
Mitt i det här panoramat av känslor började vi filma.
Tänk på alla gånger du gjort gazpacho åt Iván-
- och hur mycket han tyckte om den. Det gör dig bedrövad.
Vi tar första gången du kommer hem efter en plåtning.
Så fort du öppnar dörren tittar du på telefonsvararen. Iván kan ha ringt.
Annars väntar ännu en förtvivlad dag. Du har sökt honom i två dagar.
Javisst. Okej. Tyckte du om det där med tomaterna?
Ja, jag blev rörd. Jag också, jag blev verkligen rörd.
Att du kunde bli så berörd av några tomater.
Det var inte tomaterna, utan allt fint du sa till mig.
Tror ni att de tycker om varandra?
- Tror ni att de tycker om varandra? - Jag? Jag vet ingenting.
Jag tittar bara på läpparna.
Prover? Vad tycker du?
- Bryt! - Skicka det till labbet.
- Ska du göra nåt? - Nej, du kan gå.
- Jag har inget emot att stanna. - Gå du. Jag ska titta på peruker.
- Jag älskar peruker! - Nej.
Du har filmat timtals med peruker.
Och Lena?
Lena? Hon har bett om massage efter provningen. Hon har ont i en muskel.
Nåt sånt har jag inte. Kan jag inte få filma det?
Ernesto, var inte så jobbig, utan gå nu! Vi ses i morgon.
Edurne... Jag ska prata lite med Lena. Jag vill inte bli störd.
Oroa dig inte, det ska jag se till. Jag håller vakt.
Vänta, är sonen där ute?
Nej, jag har skickat hem honom. Edurne håller vakt.
Mateo, det här är vansinne.
Hej.
- Vad gör du? - Ingenting.
Jag väntade på dig. Jag visste inte att filmarbete tog sån tid.
Jo, det går i ett. Man blir helt uppslukad av arbetet.
Tröttnar du inte?
Choklad ger mig energi. Jag älskar choklad med pomerans!
- Trött av filmandet, menar jag. - Jo, jättetrött.
I slutet av veckan är jag helt slut, men jätteglad.
Jag tänkte att vi kunde åka bort en helg, ensamma, till huset på Ibiza.
Vi repar i helgerna.
- Repar ni inte under inspelningen? - Jo.
- Repar ni hela dagarna? - Det är så man gör film.
Man kan inte åsidosätta andra människor i månader.
Det är filmen som styr.
Ursäkta, men som producent är det jag som styr.
- Är det nåt problem? - Det är totalt opersonligt.
Jag bad om en grafisk dekor, men den är ju stendöd!
- Ska jag prata med Antxon? - Nej, jag gör det.
Hur är det med dig? Du ser sliten ut.
Diego kunde knappt andas i natt. Vi fick inte en blund i ögonen.
Vet ni inte vad det är?
Enligt en del läkare år det astma, enligt andra allergi.
De fortsätter utreda honom, men det känns hopplöst.
Ta all den tid du behöver. Din son är viktigast.
Tack.
En annan sak... Jag har pratat med producenten.
Han klagar över att filmen tar för mycket av Lenas tid.
- Hur tror han att man gör filmer? - Ernesto är affärsman, inte konstnär.
- Ingen bad honom att bli producent! - Det är för sent att diskutera det.
Han åker med henne till Ibiza över helgen, så ni kan inte repetera.
Den jäveln!
Bort med lamporna, bordet, stolarna! Dekoren ska vara levande.
Gud, så jag ser ut!
Blir du rädd när jag rör vid dig, men inte när du ser mig död?
Jag trodde inte att du var död. Jag trodde att du sov.
Då brukar jag snarka.
Om jag trott att du var död, hade jag inte sminkat mig.
Alla män i min ålder kan få en hjärtattack efter sex knull.
Du är inte en man i din ålder.
Jag skulle gärna dö efter att ha knullat med dig i dagar, veckor, år.
Jag är galen i dig. Du gör mig galen.
Det vet du säkert.
Ja, jag tror det.
Börja!
- De här ramlade ner från er terrass. - Iván gav mig dem. Jag kastade dem.
Men så kan ni inte göra, fröken pina. Ni kan ta död på nån.
I Neapel kastar de ut möbler på nyårsnatten.
Min farfar var napolitan. Det ligger i blodet.
Men det här är inte Neapel, och inte nyårsafton heller.
Att kasta saker gör mig lugn. Behåll dem.
Gärna för mig.
"Kärlek".
Ni säger "kärlek", jag säger "sex".
Bryt!
- Ska det till labbet? - Knappast!
Jag fixar till sminket sen.
- Du är väldigt dämpad, Magdalena. - Jag vet.
- Vad är det? - Jag berättar sen.
- Vi tar smörgåsrast. - En halvtimme?
Vi tar en halvtimmes smörgåsrast. Var snälla och gå ut, allihop.
Inga läppar.
Jag har haft en avskyvärd helg.
Men du var ju ledig för att få vila.
Vila? Jag har haft det där äcklet över mig dygnet runt.
Han har knappt låtit mig hämta andan, den bocken. Jag går på lugnande.
Inga läppar.
Nej, jag mår snart bra. Jag klarar det. Är du säker? Ja.
Du måste vara sprudlande och lättsam.
Javisst. Lättsam.
Lättsam.
Du vet inte vad det vill säga att ha det där monstret över sig.
Det är vidrigt.
Tänk inte på det. Det är bäst att vi aldrig pratar om Ernesto.
Bäst att inte öppna den dörren.
Vad gör ni med era anteckningsblock?
Jag skriver dem fulla.
- Sen bränner jag dem. - Jag ser helst att de sover här.
- Sover? - Lämna dem här. Ni får dem i morgon.
- När ni är färdig, behåller jag dem. - Som ni vill.
- När ska jag komma i morgon? - Jag ringer när materialet är klart.
Ni förstår väl att det här är absolut konfidentiellt?
Naturligtvis. Adjö.
- Hej, Lena. - Hej.
Pappa frågar varför jag inte följer med dig till yogan.
Säg att jag år vuxen och fri, och att jag har förbjudit dig.
- Det kan jag inte säga. - Försök. Det vore nyttigt.
- Det går inte. - Du följer i alla fall inte med mig.
Du är så jobbig!
- Ernesto! Vad gör du där? - Jobbar.
Stäng av! Mateo förbjöd dig att filma utanför arbetstid.
Det struntar jag i. Pappa vill se allt.
Ni har inga skrupler! Låt mig vara, för helvete!
Km ihåg att jag filmar dig.
Sluta, sa jag.
Sluta!
Ge mig kameran, för fan!
- Du är ju inte klok! - Släpp den, för helvete!
Min kamera!
Ställ skärpan på mig.
Ernesto, lyssna noga.
Ja, jag talar till dig.
Jag har precis varit med mannen jag älskar och är lyckligare än nånsin-
för han älskar mig också, mycket.
Jag ska snart lämna dig i fred. Du behöver inte spionera på oss längre.
Det finns inget att dölja längre.
Kommer du lite sent eller lite tidigt?
- Det regnade, så vi kunde inte filma. - Vart ska du?
- Jag lämnar dig. - Borde vi inte prata först?
- Jag har redan sagt allt. - Lena, snälla...
- Snälla Lena! - Adjö.
- Hör på mig. Lena... - Låt mig vara.
Vänd på dig, älskling. Jag hjälper dig. Låt mig göra det.
Lugn, jag hjälper dig.
Du kan ha brutit nåt. Jag ska ta av dig skorna.
Det kommer att kännas bättre.
Jag tar hand om allt. Såja.
Hjälp mig.
Sätt dig, försiktigt.
Älskling.
Så där ja. Jag ska köra dig till sjukhuset.
Min fru har ramlat i trappan. Var försiktig, är ni snäll.
Såja, försiktigt.
Akta huvudet.
Lugn, bara lugn.
Akta benen.
Vi tar henne till olycksfall.
- Kan jag ringa ett samtal? - Inte här.
- Det är viktigt. - Vi ska ordna det.
- Mateo? - Ja.
- Vad är det? Kommer du inte? - Inte i kväll.
Har det hänt nåt?
Det har hänt nåt oförutsett, men oroa dig inte. Allt är bra.
Ses vi före inspelningen i morgon kväll?
Nej, det går inte. Jag har mycket att göra, vi ses direkt i studion.
Du låter konstig. Säkert att det inte hänt nåt?
Nej. Vi ses i morgon.
Nu kommer de. Fråga inget.
- Hur mår frun? - Bra.
- Kan jag hjälpa till? - Tack, det går bra.
- Det var ingen fara. - Martín, gå före och öppna dörren.
Tack för din diskretion.
Ta av dig glasögonen, är du snäll.
Vad ska jag göra? Vad kan jag göra för att du ska förlåta mig?
- Kör mig till studion. - Du måste vara stilla.
Jag kryper på alla fyra, om så krävs.
Vad tänker du säga? Hur ska du förklara gipset och blåmärkena?
- Det beror på dig. - På mig?
Jag gör vad du vill, bara du lovar att stanna hos mig.
Jag stannar hos dig om Mateo får göra klar filmen på sina egna villkor.
- Han kommer att fråga ut dig. - Jag säger att jag snubblade.
- Hur ska du kunna jobba? - Det får han avgöra.
Jag vill veta att du respekterar hans beslut-
- vad det än kräver i tid och pengar. Förstått?
Där bor jag.
Det är allt. Ernesto stödjer ditt beslut.
Jag kan inte gå från en scen där du går normalt till en där du är gipsad!
- Hur länge måste du vara gipsad? - Tre veckor.
Kn jag få prata ensam med Lena?
Säg sanningen.
Folk ramlar inte i trappor, sånt händer bara på film.
Dämpa dig! Vi måste få filmen klar snabbt.
- Före det kan jag inte lämna Ernesto. - Varför inte? Han är ju psykopat!
Herregud!
Jag har lovat honom att stanna tills du fullbordat filmen på dina villkor.
- Det måste finnas en annan lösning. - Vad då?
- Jag måste stanna tills du är klar. - Vad exakt har du lovat?
Att bo under samma tak, i skilda sovrum. Han har inte rätt till mer.
Tror du han nöjer sig med det?
Jag vet inte, men ju förr filmen blir klar desto bättre.
Hitta på nåt, så vi kan fortsätta!
Vi har bara en trappscen.
Vi får ta om slutet.
Omtagning 23. Ett, första.
Börja!
Du är alltså Iváns exfru, hon som suttit på mentalsjukhus i 20 år.
Ja, men nu är jag inte på mentalsjukhus.
Nu är jag här med dig, på väg nerför trapporna.
Du verkar väldigt angelägen att träffa honom.
Ja, men gå först, du.
Det är du som har bråttom. Jag har väntat i tjugo år.
Gå.
Som jag sa...
Sen jag gjort slut med min man träffade jag en snygging på gatan.
Vilken häck, vilka fötter...! Jag satte på honom flera gånger.
Sex som social företeelse är väldigt intressant.
- Hur var det? - En mästare i sängen. Oslagbar.
- Den här är bäst. - Vilken stortå...!
Lena kom varje morgon helt knäckt.
Men det fanns alltid en tagning där hon lyckades göra bra ifrån sig.
Livet med Martel hade blivit ett helvete.
Lena sa inget, men det var uppenbart.
När vi filmat klart bad jag henne lämna honom, men hon var oolig,
Hon ville inte lämna honom förrän jag valt de bästa tagningarna.
- Ja? - Det är Magdalena.
Jag är här nere. Du måste betala taxin.
Jag kommer ner. - Jag är strax tillbaka.
Hon är på toaletten.
Vad har hänt?
V hade ett förfärligt bråk. Han slet av mig kläderna och kastade ut mig.
Ge taxichauffören dricks, han lånade mig sin jacka.
Det jävla svinet! Vi måste anmäla honom för polisen.
Nej, Mateo. Ta mig så långt härifrån som möjligt.
Javisst, som du vill.
Ge mig kameran.
Vad skriver du?
"Strandens hemlighet". När jag tog fotot såg jag inte paret som kysstes.
- Vad är det för hemlighet? - Jag vet inte.
Jag måste skriva för att ta reda på det.
Det där paret är vi.
Vad är det?
Det ser ut som ett ben.
Och en arm.
Och två ben till.
- Två människor, i dödsögonblicket. - En man och en kvinna.
De dog tillsammans.
Snart hade en månad gått. Förr eller senare måste vi åka tillbaka-
- men vi sköt upp det. Fast jag oroade mig för din mamma och dig.
Jag hade inte ens sagt adjö till er, och du hade dina allergier.
Behöver vi blekmedel? Inte? Då får han återkomma nästa vecka.
Ursäkta att jag stör. Jag undrar om det är möjligt att få arbete hos er.
Vi kan behöva lite hjälp, särskilt nu när högsäsongen börjar. - Eller hur?
- Har du nån erfarenhet? - Jag har arbetat som sekreterare.
Jag är tvåspråkig.
Hon kan börja på eftermiddagarna, så får vi se.
Vad bra!
Ursäkta mig. Vi sa just att flickan i annonsen ser ut precis som du.
FLICKOR OCH RESVÄSkoR
Nej, det är inte jag.
- Jag undrade när han skulle dyka upp! - De kan väl inte ha premiär så snart?
Han försöker bara lura dig att komma tillbaka. Det borde stå "efterlyst".
- Vad ska vi göra? - Inget. Fan ta honom.
Premiär för "Flickor och resväskor" Ktastrof
Vad står det?
Att det enda intelligenta vi gjorde var att inte gå på premiären.
Skitstövlar!
Judit? Det är jag. Jag måste prata med dig genast.
Ring mig, är du snäll. Du får numret här.
- 845132... - 28.
Förlåt, 28845132.
Fråga efter Harry Caine. Jag har uppgett det namnet här.
Är du där?
Ring mig.
- Ringde mamma aldrig upp? - Nej.
Varför inte?
Hon var väl arg.
Hon borde ändå ha berättat för dig vad som försiggick.
Men det gjorde hon inte. Och vi har aldrig talat om det.
- Var du inte nyfiken? - Jag höll på att dö av nyfikenhet!
I två dagar ringde jag oavbrutet din mamma och klipparen, utan resultat.
Så jag beslöt mig för att åka till Madrid och se själv.
Det är första gången vi skils åt.
Jag är tillbaka till helgen.
- Men om du är orolig, så följ med. - Nej, jag har det bättre här.
Madrid skrämmer mig.
Magdalenas död överraskade oss inte i en omfamning, som vi drömt om-
- utan sittande i skilda säten. Och mig lät den överraskande nog leva.
Mateo...
Mateo, säg nånting!
Mateo är död.
Säg inte så.
Han vägrar svara på tilltal med hans namn. Mateo är död, hävdar han.
Hans arbete bygger på bilder.
Att leva i mörker måste innebära döden för honom.
- Har han nån chans att kunna se igen? - Nej.
Han har så kallad kortikal blindhet, och den är oåterkallelig.
Så där ja, bra.
Jättebra.
Till höger är det några trappor.
Men inte här, du måste gå lite längre fram.
Jag leder dig tills vi är framme vid kanten. Kom nu.
Såja, bra.
Vi är nästan framme.
Nu är det trappsteg ner till bilen. Vi tar det sakta, de är väldigt höga.
25 centimeter, jag har mätt dem. Vänta, jag ska ställa ner väskan.
Nu går vi.
Det första är svårast.
Men jag stödjer dig.
Just det, hasa med fötterna.
Så där, nu går vi.
Jättebra.
Nu tar vi det andra. Såja.
Lite till.
Nu år vi nere.
Var du hos Lenas mamma i byn?
- Ja. - Vad sa hon?
Hon var tacksam för att Ernesto tog hand om allt.
- Ligger hon där? - Ja. Hon fick ligga i sin fars grav.
Har du varit vid graven?
Ja.
Hur såg den ut?
Den var enkel. Hennes mamma ville inte ha nåt märkvärdigt.
Titta, mamma! Havet!
- Nu är vi framme i Famara. - Stanna. Jag går av här.
Nej, vänta! - Inte kan du kliva av här.
Åk till receptionen och gör det du ska. Jag väntar på stranden.
- Jag vill också gå av här. - I den här blåsten?
- Blåsten gör väl inget. - Tyst med dig!
Stanna bilen!
Snälla mamma! Jag vill stanna här.
Det är första gången jag ser havet. Snälla!
Knäpp igen ordentligt. Och gå inte nära vattnet.
Håll honom i handen hela tiden.
Knäpp igen, du också.
Herregud!
Så där.
Akta, det är ett trappsteg.
Nu åker vi.
Vänta på mig här.
God morgon.
Good morning. Jag ska betala Mateo Blancos räkning.
- Vems? - Mateo Blanco.
Vi har väl ingen med det namnet här?
Han som råkade ut för en olycka.
- Ni menar Harry Caine? - Just det.
Harry! Harry Caine!
Här är vi, Judit!
Vi måste åka, Harry.
Kom, Diego!
Ge mig din hand.
- Kan vi inte stanna lite till? - Nej, gör som mamma säger.
Nog med blåst för i dag.
- Jag är här, Harry. - Snubbla inte nu.
Minns du Famara?
Mycket väl. Det var första gången jag såg havet.
Jag minns drakarna och en skällande hund.
Jag minns också hunden som skällde.
- Vad gör du? - Försöker lappa ihop dina bilder.
En är nästan klar.
- Vad vill du se? - Jag vill höra Jeanne Moreaus röst.
- Jag har inte hennes telefonnummer. - Hiss till galgen av Louis Malle.
Fritz Lang, Jules Dassin...
- Nicholas Ray... - Högre upp.
Fanny och Alexander, 81/2, En läkares samvete...
Hiss till galgen. Den har jag inte sett.
Hoppas du gillar den.
Inte kan jag kasta det! Men polisen får inte hitta det hos mig.
- Vänta! Flickor och resväskor. - Men jag förstår inte.
Det är väl klart! Om polisen hittar 15 kg kokain hos mig, åker jag dit.
Men hur har den där väskan hamnat hos dig helt plötsligt?
Visst låter det konstigt?
Jo, som jag berättade...
Sen jag gjort slut med min man, träffade jag en snygging på gatan.
Vilken häck, vilka fötter... Jag satte på honom flera gånger.
Det låter så falskt!
En mästare i sängen. Titta, jag får gåshud!
Hur kunde jag välja de här tagningarna? De är ju hemska.
- Vad vill du göra i dag? - Jag måste hem.
Mamma kommer hem i dag för att fira din födelsedag.
Fyller jag år?
- Hon påstår det. - Säger Judit det, så...
- Grattis! - Då måste jag bjuda er på middag.
Är det nån hemma?
Ja.
Vad jag har längtat efter dig!
- Vad är det? Syns det mycket? - Ja.
I dag hann jag knappt torka mig i ändan.
Titta inte på mig så där. Jag trodde att du hade vant dig.
- Jo. Förlåt. - Vad snygg du är!
Hur är det? Jag var så orolig för dig.
Jo, bra. Mateo har tagit hand om mig.
Mateo?
- Säger du inte Harry längre? - Jo...
Vi måste köpa en present åt honom.
- Vad har ni haft för er? - Inget.
Tittat på film... och pratat.
- Pratat? - Ja.
- Om vad? - Men herregud, mamma...!
Vad var det med dig? Magkatarr tror jag inte på.
Det använde ni i ett manus.
Jag var med om en olycka. Men jag vill inte prata om det.
Olycka? Vad för slags olycka?
- Svårt att förklara. - Försök! Jag är inte dum!
Vi tar det en annan gång. Jag mår bra nu.
Jag ska ut och köpa några dvd: er till Mateo.
Jag vet inte vad ni har pratat om de här dagarna...
...men jag vet vad jag inte har berättat för er alla dessa år.
- Jag har aldrig frågat. - Men säkert undrat många gånger.
Här är min födelsedagspresent till dig, Mateo.
Den är till dig också, Diego.
Efter att ni hade försvunnit ville Ernesto senior hämnas.
Sluta nu, Judit. Du har haft en jobbig dag.
Just det. Därför vill jag att den slutar bra.
Ernesto hade en vansinnig plan för att hämnas på er.
För att genomföra den fick han muta mig och Luis, klipparen.
Planen var vansinnig, men han lyckades åndå.
Vi lät oss köpas utan protester, Luis och jag...
Mig gav han hyggligt nog ett alibi.
Han erbjöd sig att skicka mig till USA för att bota Diegos aspergillos.
Då skulle jag slippa vara med när han...
...förstörde din film. För det var hans plan.
Att fullständigt smula sönder filmen.
Jag föredrog att behandla Diego i Madrid. Jag ville bevittna alltihop.
Om jag skulle svika dig så ville jag lida som straff för det.
Det var rena tortyren att se hur Ernesto tog de sämsta tagningarna-
- och Luis klippte ihop dem till ett monster till film.
Enda sättet att stå ut var att göra lidandet större.
Jag sålde mig till Ernesto av smärta och svartsjuka.
Jag kunde inte förlåta dig för att du försvann med Lena utan ettt ord!
Mitt svek blev min hämnd på dig, på henne och mig själv.
Bara Diego var oskyldig...!
Lilla gubben, förlåt mig för all bitterhet jag utsatt dig för!
Ingen ska behöva ha en sån uppväxt.
Får jag en gin tonic till, tack?
Se inte så där på mig.
Tack.
Fortsätt inte. Det behövs inte.
Jo. Nu när du kallar dig Mateo igen finns ingen ursäkt längre.
Nu har du berättat allt.
Nej. Inte allt.
Ingen visste var ni var. Vi hade ingen aning.
Ernesto drog i gång allt ståhej kring premiären för att ni skulle reagera.
Hans hämnd var poänglös om ingen av er drabbades av den.
Ernesto frågade mig ständigt var ni var, men jag visste heller ingenting!
Det var därför jag inte ringde. För att inte ställa till det för dig.
Ernesto anlitade detektiver för att hitta er-
- men innan de hittade er, ringde du.
Två dagar efter premiären.
Jag svarade inte för att jag skämdes för mycket.
Jag var alldeles förvirrad. Det är jag fortfarande.
När Ernesto frågade om dig igen...
...så vet jag inte varför...
...men jag gav honom numret till Famara.
Ernesto skickade sin son till Lanzarote.
Det var Ernesto junior som hittade er efter olyckan och ringde sjukhuset.
- Hade han nåt med olyckan att göra? - Nej.
Men om jag inte hade gett hans far numret-
så hade kanske inget hänt...!
Varför tror du det?
Vet inte. Dåligt samvete, antar jag.
Då räcker det nu. Fjorton år av dåligt samvete är nog.
Jag ska hjälpa dig ner.
Nej, tack. God natt.
Ring om du behöver nåt!
- Diego... - ...svarar inte. Lämna meddelande.
Hej, Diego. Det är Mateo.
Förlåt att jag ringer så tidigt.
Be din mamma att ringa mig när hon får tillfälle.
- Harry, vad gör du här så tidigt? - Jag kunde inte sova.
- Kaffe med rostat bröd? - Kan du slå det här numret åt mig?
Ray X...
Här. Jag hämtar ditt kaffe.
- Ernesto? - Vem är det?
Ursäkta att jag stör. Det är Mateo Blanco.
- Har man sett! - Man måste börja dagen bra.
- Hur känner du dig? - Lite bakfull, annars är det bra.
Gårdagens katarsis gjorde mig gott.
- Jag ska hjälpa dig. - Nej, sätt dig.
Sätt dig.
Diego, det är bara en sak kvar som jag inte berättade i går.
- Ta det sen, nu äter vi frukost. - Då kanske jag aldrig berättar det.
I slutet av 80-talet hade Mateo och jag en kärleksaffär.
Det hade jag redan gissat mig till.
- Jaså? - Mamma, det är ju solklart!
Samma gardiner i sovrummen, souvenirer från Västindien, korsen...
Ja, så klart. Men det är en sak till som du nog inte vet.
Mateo är din far.
Min far?
Ja.
Och den tillfällige ålskaren, min förmodade, biologiske far?
- Hittade du på honom? - Nej.
Jag kan hålla saker hemliga, men jag kan inte hitta på.
Den tillfällige älskaren fanns.
Han var gay, och det var en väldigt kortvarig affär.
Vet Mateo om det?
Är du tokig? Han frågade, men jag förnekade det förstås.
Jag ville inte att det skulle förändra vårt förhållande.
Och jag hade aldrig frågat om han ville bli pappa.
Det var som fan! Mateo är alltså min pappa.
- Han ringde förresten i morse. - Vad ville han?
- Att du skulle ringa. - Varför väckte du mig inte?
Du behövde vila. Och det var ingen brådska. Du kan ringa nu.
Ge mig telefonen.
Ja?
Diego sa att du hade ringt. Mår du bra? Behöver du nåt?
Jag mår inte bra, och ja, jag behöver nåt.
De 40000 meterna negativ från min sista film.
Jag är hemma hos Ernesto junior. Jag vet att materialet förstördes 1994.
Jag anade det, men inte det skulle ske så snabbt.
- Varför är du hos Ernesto? - Jag ska pressa honom på pengar.
Vi behöver pengar. Diego ska inte jobba på den där jäkla baren.
Jag vill betala honom en lön.
- Du är tokig. - Han är ansvarig för Magdalenas död.
Herregud!
- Jag måste berätta en sak till. - Du berättade tillräckligt i går.
Hör på!
Jag var produktionsledare, den enda med tillgång till labb och material.
Efter Ernestos order om att förstöra det, tog jag hem alltihop.
Du ljuger.
Jag sa inget, för jag visste inte att du ville klippa ihop den.
Jag tog allt, tagningarna, mellan- negativen, ljudbanden - alltihop.
- Det är ditt när du vill. - Det förändrar allt.
Gå därifrån och lämna Ernesto i fred. Han har inget med det här att göra.
Först måste han förklara vad han gjorde på Lanzarote. Jag ringer sen.
Ernesto och hans kamera.
- Du påminner mig om "Peeping Tom". - Ja, men jag ville aldrig döda dig.
Det är jag inte så säker på.
Här är en kopia av dokumentären som bevis.
- Jag kan ju ändå inte se den. - Nån du litar på får berätta för dig.
De sista bilderna i dokumentären om Mateo Blanco, alias Harry Caine.
Hur är "dokumentären" som Ernesto säger?
Väldigt intressant.
Vad tittar du på nu?
Sista kvällen, på hemväg från restaurangen.
Hur kunde han filma det? Det var ju mörkt.
Billyktorna och ljuset från den mobila skulpturen räckte.
Dessutom har han bearbetat den digitalt.
Ernesto orsakade inte olyckan. Han var dessutom först till undsättning.
Hur kunde han filma och köra samtidigt?
Är det tör veta?
Vad tittar du på nu?
När ni väntar vid rondellen på att en bil ska passera.
- Lena och du kysser varandra. - Det minns jag inte.
En vanlig kyss, en sån som par ger varandra av gammal vana.
Den sista kyssen.
Ja.
Lena dog inte i dina armar som ni hade drömt om-
- men den sista upplevelsen hon tog med sig var smaken av dina läppar.
- Är det här? - Ja.
Spela upp den ruta för ruta så att den varar längre.
Efter 14 år fick jag klippa ihop "Flickor och resväskor".
Jag kommer.
- Är det du... - Jag har lämnat tusen meddelanden.
- Men inget från Iván. - Och resväskan?
- Iváns. Han lämnar mig. - Och kryckorna?
Hans tokiga exfru knuffade mig utför trappan.
- Jag har också brutit med min man. - Vad tråkigt.
Är du snäll och häller upp kaffet?
Jag letade efter Iván hela natten och sen jobbade jag.
- Jag har inte sovit nåt. - Inte jag heller.
- När bröt ni? - För fyra dagar sen.
- Socker? - Nej.
Det var väntat. Men när jag kom ut på gatan såg jag en kille titta på mig.
- Gazpacho! Jag tar lite. - Nej!
Jag har haft i sömntabletter.
- Varför det? - Ifall Iván skulle komma.
- Han älskar gazpacho. - Men Pina, då!
- Jag slet ur telefonen också. - Ja, jag snubblade på sladden, men...
Vad har hänt med sängen? Är det där rök?
Jag tappade en tändsticka. Jag ville inte släcka. Eld renar.
Hämta ditt kaffe.
Vad var det du skulle berätta?
Javisst, ja!
Det jag skulle beråtta var... att jag också har en resväska hemma.
- Är det din mans? - Nej.
En resväska med 15 kilo rent, förstklassigt kokain.
- Har du blivit langare? - Nej, jag är ju kommunalråd.
Resväskan dök upp i min garderob helt plötsligt.
Jag måste bli kvitt de där 15 kilona. Politiker knarkar en hel del.
Bland dem kan jag nog kränga två kilo. Vad gör jag med resten?
- Släng det! - Är du inte klok?
- Polisen får inte hitta det hos mig. - Jag förstår inte...
Det är väl klart! Om polisen hittar 15 kg kokain hos mig, åker jag fast.
Det jag inte förstår är hur resväskan kom dit.
Som sagt, sen jag brutit med min man träffade jag en snygg kille på gatan.
Vilken häck, vilka fötter...! Jag satte på honom flera gånger.
Sex som social företeelse är väldigt intressant.
- Hur var det? - En mästare i sängen.
Jag har aldrig sett nåt liknande.
Vilken stortå...!
- Titta, ståpäls. - Vad hände sen?
Efter att vi knullat bad han att få stanna några dagar.
- Har du några muffins? - Ja, i skåpet.
- Och brylépudding. - Den tar jag sen.
Han bad att få stanna. Jag lovade inget för att inte verka lättfångad.
Sen dök han upp med en resväska och flyttade in.
I går kväll såg jag på tv att han gripits av polisen i en knarkrazzia.
Han är en av landets största knarklangare.
Vad säger du!
Jag anade ugglor i mossen, så jag öppnade resväskan-
- och såg att den var proppfull med påsar med kokain.
Jag tog en, gick därifrån och sen dess har jag inte varit hemma.
Vilken historia!
Inte konstigt att han knullade så bra.
Män som lever farligt knullar som om varje gång var den sista. Oslagbart!
- Titta, vilken gåshud! - Du har verkligen lätt för det där.
- Och resväskan? - Resväskan?
Jag tänkte fråga om jag kunde ta hit den.
Hör du? Jag är inte så orolig för min egen skull om de hittar den hos mig-
- även om det vore penibelt, men tänk dig borgmästaren och partiet!
- Partiet tål inte en skandal till! - Skrik inte.
- Polisen! - Inte då. Ingen vet ju att du är här.
- Jag har alltid väckt uppmärksamhet. - Låtsas som om du var här på kaffe.
Det här har vi gjort klart hittills.
Ska jag fortsätta eller är det dumt?
Vad säger du! Jag skrattade nästan på mig! Jag måste få se hur det går.
Den är fantastisk, Mateo!
- Den borde få nypremiär. - Det viktigaste är att fullborda den.
Filmer måste fullbordas, om det så görs i blindo.